Fülszöveg: A kissé önbizalom-hiányos Jane Alcott a nagyvárosi szinglik táborát gyarapítja. Kissé belefáradt már a vakrandikba az olyan férfiakkal, akik heverőt tartanak a furgonjuk hátuljában. Jane kettős életet él: nappal a belevaló Seattle Chinooks hokicsapatáról, elsősorban hírhedt kapusukról, Luc Martineau-ról tudósít, éjszaka ír: álnéven Cicamaca botrányos kalandjait szövi és indítja be minden férfiolvasó fantáziáját. Amióta az eszét tudja, Luc megszállottan dolgozik a sikerért. Még csak az kéne, hogy egy éles nyelvű, tenyérbe mászó újságírónő vájkálni kezdjen a múltjában és feldúlja az életét! De amint a szürke kis nő lecseréli fekete ruháit egy lélegzetelállító vörös estélyire, Luc rájön, hogy Jane-ben több rejlik, mint az első látásra gondolta. Lehet, hogy itt az ideje kockáztatni. Lehet, hogy itt az ideje, hogy kiderüljön... "- Egyszer megkérdezted, mit látok, amikor a jövőbe nézek. - Tenyerét lecsúsztatta a nő karján és megfogta a kezét. - Téged." Egy olyan romantika kedvelő, mint jómagam, gyakran azon veszi észre magát, hogy újabb és újabb írók után kutat, keresve a következő rózsaszín happy end adagot, ahol nem kell szájhúzogatásra okot adó kesernyés mellékíztől tartania, hanem nyugodtan átadhatja magát a könnyed szórakozásnak. Így esett, hogy amikor Rachel Gibson nevét egy blogbejegyzésben említették Susan Elizabeth Phillips és Jennifer Crusie nevével, elképzelhetetlennek tűnt, hogy ne nézzem meg magamnak a regényeit. És azóta elkötelezett rajongója vagyok. Ezért is örültem, amikor múlt évben végre feltűnt első könyve a hazai boltok polcain. Csak egyet sajnálok, hogy a folytatásra ilyen sokat kellett várnunk. Mint aki előtt teljesen ismeretlen a sorozat, olyan izgalommal téptem fel a postás által elém tett borítékot... hogy aztán szembesüljek azzal, amit már néhányan nehezményeztek a molyon. Milyen vékonyka! Megcsodáltam a lila szépséget jobbról, balról. Megállapítottam, hogy na ez az a címlap, amiről süt, hogy belül csajszis kikapcsolódós várja az embert. Majd visszatértem a gerinchez... nem lett vastagabb az alapos szemlézés közben sem. Nem értettem a dolgot. Felnéztem a polcomra... az amerikai kiadás nem tűnt anorexiásnak sorozattársai között. A rejtély nyitja csupán annyi, hogy jó két pontnyi mérettel nagyobb betűvel szedték, mint a többieket, hogy pöccre kijöjjön a 375 oldal. :)
E lapszám mizéria kb másfél fejezetig tartotta magát gondolataim között, hogy aztán a feledés homályába vesszen, és átadja helyét az olvasás édes élvezetének. Jane, a nulla divatgénnel rendelkező, szinglik rovatát vezető újságíró egy napon derült égből villámcsapásként megkapja a lehetőséget, hogy a város kedvenc csapatát kísérve tudósíthasson a hokiról. Egy aprócska baj van csupán ezzel, Jane semmit nem tud a hokiról... 'semmi gond, írtak már pár könyvet a témában' gondolja, és az így keresett plusz pénzből már saját lakást vizionálva elfogadja az ajánlatot. Persze a csapat csöppet sincs oda az örömtől. Kapusuknak ráadásul van bőr a képén ezt hangosan is kimondani! Lucnak aztán semmi szüksége rá, hogy egy pöttöm nő üsse az orrát a dolgaiba. Menjen csak vissza tehénfoltos pizsijeivel, leszbis szemüvegével oda, ahonnan érkezett, és hagyja, hogy nem épp szeplőtlen múltját, no meg végzetesnek hitt sérülését kirobbanó játékával mindenkivel elfeledtethesse. Csak épp van a nőben valami... ráadásul képes némi öltözőbéli inzultálással szerencsét hozni a csapatnak. A szezon halad, a Chinooks menetel a döntő felé, hőseink pedig a kölcsönös elutasításból előbb haveri kötekedésbe, majd baráti légkörbe... aztán szerelembe sodródnak. Igen, egy átlagosnál is átlagosabb nő horgára akasztja a bűnszexis sportolót. A regényt nem a nagy sztori adja el, hanem az apróságok. Az, hogy a főszereplők mindketten mutatnak egy képet a világnak, ám sokkal többek annál. Az, hogy a titkaik mennyire meghatározzák őket, mégis nehezen állnak elő a farbával. Az, ahogyan két erős egyéniség hecceli egymást. Az, ahogy a dolgaik alakulnak... Tényleg, semmi extra nincs a lapokon, mégis olyan jó. Nem álltam meg nevetés nélkül Luc ' a csapat visszavár' ajándékát, annyira találó. "Egy vékony, puha kötésű könyvet hozott rózsaszín szalaggal átkötve. Hokinyelv: Szakkifejezések, bölcsességek és badarságok, amiket a tévéből nem lehet ellesni." Szintén mosolyfakasztó volt elképzelni Darby feltűnő ingeit vagy épp olvasni a csapat ugratásokat (a döglött egértől szerintem én totál begőzöltem volna).
Ki bírta ki vigyor nélkül Jane belső monológját miközben keresztül vág a 'szinkron herevédő-sztriptíz'zé változott öltözőn? Én biztosan nem. A szívellágyulást Marie karaktere garantálta. Az alig ismert, sok-sok évvel idősebb bátyjához került, frissiben megárvult tini jelenetei Lucot teljesen kiemelték az önző macsók közül, de mindezt úgy, hogy nem esett az írónő át a ló túloldalára. Nem akart önfeláldozó kiscserkész nagytesót csinálni az élsportolóból, csak megmutatta, ahogyan próbál ott lenni, helyesen dönteni a sok csetlés botlás közepette. Ha kedvenc jelenetet kellene választanom, akkor a darts párbajt bár dobogóssá választanám (férfiak, és az ő versenyszellemük...), mégis a tuti befutó a regény 231-ik oldala lenne, amikor a PMS-től szenvedő Janehez Luc beállított egy zacsi M&M'sel, melegítőpárnával (hölgyek, ki ne örülne ezeknek?), és jéggel saját sajgó térdének. Null szex, még csak randihelyzet sincs, de az ilyen csendes pillanat mutatta, hogy ők ketten pár lettek. Persze a kötekedők mondhatják, hogy a történet egy marék jól ismert fordulat és sztereotípia összekutyulva és felmelegítve. Erre a vádra csak legyintek egyet, mert az írónő úgy tette mindezt, hogy a végeredmény számomra üdítő, szórakoztató, szexis kis olvasmány, ami az őszi szürkeség beköszöntével is napsugarassá változtatta a szobámat. Ó, még egy apróság, ami feltűnt, és nem hagyhatom szó nélkül!
A játék leírásaiból, a meccs jelenetekből szinte sütött a sportág szeretete. Még pár ilyen könyv, és nem fogom tudni megállni, hogy ki ne látogassak a Miskolci Jegesmedvék valamelyik mérkőzésére. A modern kori románc kedvelői jól teszik, ha megjegyzik Rachel Gibson nevét. Nálam a kedvencek polcán a helye!
Forrás: Angi
Ki tudna többet a visszautasíthatatlan bókokról és a szerelmes lélek rejtelmeiről, mint Petőfi Sándor? Minek nevezzelek? - kérdi, és szerelmes tekintetével bebarangolja csodálata tárgyát....
|
Voltak, akik megsértődtek, és voltak, akik a pályatárs elismerését látták abban, amikor Karinthy Frigyes 1912-ben irodalmi karikatúrát rajzolt róluk. ,,Babits Bihály" versei, vagy az Ady költészetét...
|
,,Iszonyúan magyar" - írta saját művéről Móricz, és (újra)olvasva az Úri murit, nem kételkedhetünk abban, hogy megállapítása a mai napig kísért. A közel száz éve született mű vaskos...
|
,,Szeretném, ha szeretnének" - mondja, kéri, könyörgi egy költői hang, ami hamisítatlanul adys. Meglepő, de Ady Endre akkor írta e sorokat, amikor végre elismert, sokak által megbecsült (és...
|
,,Az él igazán, aki másért él"
Timár Virgil vidéki gimnáziumban oktató, tudós szerzetestanár, aki felfigyel a tehetséges, okos Vágner Pista nevű fiúra. A csillogó szemű diák csüng tanára szavain, és amikor Pista anyja...
|
Fordította: Szieberth Ádám
Mennyi minden történhet egy hét alatt?
Richard Russo Pulitzer-díjas szerzőjének frenetikusan vicces regénye ifjabb Hank Devereaux életének egyetlen, balul elsült hetét követi végig.
Devereaux az angol tanszék kelletlen vezetője...
|
Caroline O'Donoghue
Fordította: Vándor Judit
Az egyetemista Rachel egy könyvesboltban dolgozik, itt találkozik Jamesszel, akivel rögtön megtalálják a közös hangot. A szikrázóan intelligens fiúval hamarosan lakótársak lesznek, és ezzel...
|
A halálnak van humorérzéke
Kár, hogy csak MOST kezdek rájönni, hogy alapjában véve jópofa nő lehetett az anyám.
KÁR, hogy csak most kezdem IRIGYELNI, amiért annyira BÁTRAN élt, ahogyan én sose mertem. DE JÓ VOLNA ÚJRAKEZDENI,...
|
Balázs Béla, az elismert, sikerei csúcsán járó író egy éjszakai lokálban megismerkedik egy fiatal nővel, akinek nem tud ellenállni. A mindent elsöprő vonzalom hatására a meggyőződéses...
|